КІММЕРІЙСЬКИЙ ПОДАРУНОК ДО ДНЯ БОЯРКИ
1-09-2012, 12:08
Скарби далеких віків, дбайливо збережені часом у товщі земних нашарувань… Кого не приваблювали вони в дитинстві, хто не марив ними в юності, хто не мріяв про них у скрутні хвилини… Та мають ті скарби ще одну – свою істинну – цінність: історичну.
Це добре знають бійці спеціалізованої пошукової групи «Корчагінець» Всеукраїнського благодійного фонду «Пошук» (керівник – Володимир Остролуцький), які вирушили за подарунком до Дня міста аж в далеку доскіфську епоху – до самих кіммерійців! Втім, все по порядку.
– Про те, що наша група займається розшуком та перезахороненням наших солдатів, які загинули на фронтах Великої Вітчизняної, знає багато хто. Але той випадок ми, мабуть, не забудемо ніколи, - розповідає член спеціалізованої пошукової групи «Корчагінець» боярчанин Олег Остапенко. – Того дня ми вирушили на пошуки чергового солдата. Прибули на місце, визначили одну сторону, де стояли німці. Поряд знайшли дві гільзи – радянську та німецьку, почали визначати диспозицію радянських військ… Аж раптом апарат загудів якимось дивним звуком, сповіщаючи про дуже серйозний «кольоровий» метал. Почали дуже акуратно та обережно (а раптом – міна?!) копати. Десь на глибині двох штиків лопата вперлася в щось тверде. Глечик! Зверху провалений, поряд – кришечка. Засовуємо туди апарат – дзвенить! Що за чудасія? Глечик піском забитий, але всередині є щось, що відгукується на металошукач… Таких знахідок у нас ще не було. Тож починаємо обережно «пересипати» горщик. Дістали одне кільце, друге, на браслети схожі. Прикраси! А на самому споді лежали надзвичайно гострі (незважаючи на те, скільки часу в землі пролежали: ми ледь не порізали пальці!) «косметичні» ножики і якісь пружини. Лише коли дістали їх з глечика, зрозуміли, що це – прикраси. Звісно ж, патиною покриті. Пальцями злегка потерли – а вони як зблиснуть! Невже золото?! Та один із нас швидко заспокоїв всю команду, яка ледь «золоту лихоманку» не вхопила: «Хлопці, а золото не може окислюватися…» Стало зрозуміло, що знайдені прикраси – бронзові.
![КІММЕРІЙСЬКИЙ ПОДАРУНОК ДО ДНЯ БОЯРКИ КІММЕРІЙСЬКИЙ ПОДАРУНОК ДО ДНЯ БОЯРКИ](/uploads/fotos/skarb.jpg)
Пан Олег жестом фокусника видобуває звідкись щось, у чистий рушник дбайливо загорнуте, та відкривати не поспішає.
– Приїхавши додому, «зайшли» в Інтернет, на один із сайтів, на якому «сидить» вся Європа і де можна опізнати практично все, що із землі добуто. «Виклали» фото знайдених прикрас і звернулися з проханням допомогти означити їх. Буквально в перший же день надходить відповідь від археологів: «Ваша знахідка датується приблизно ХІ–ХVІІІ століттям до н.е., відноситься до Кишеньковської або Комаровської культури. Але уважно дивіться на кришечку глечика: можливо, ваша знахідка належить і до більш давніх часів...»
Звісно, за одними лишень любительськими фото вік такої знахідки навряд чи можна визначити, але всі сходяться на тому, що їй – від трьох до чотирьох тисяч років. До того ж паралельно пошуківці почали отримувати пропозиції щодо продажу знайденого. Але Володимир Остролуцький та й інші хлопці були налаштовані рішуче: щойно знайшли скарб, вирішили на День міста передати його до Боярського краєзнавчого музею.
- Ми хочемо, щоб знайдене не зникло, не було поховано у чиїйсь приватній колекції, а стало надбанням нашої Боярки, і щоб наші діти та онуки могли бачити ці прикраси й цікавилися історією рідного краю. Тож на День народження нашого міста готуємо подарунок від земляків-кімерівців, які жили ще до скіфів. І яких, як вважається, в нашому регіоні взагалі не було. Але ж факти – річ вперта. Тож після передачі запросимо інститут археології і точно вкажемо місце знахідки. Хай досліджують! Хай розгадують ще одну загадку, підкинуту під наші лопати самою історією…
Радислав Кокодзей, фото автора
Це добре знають бійці спеціалізованої пошукової групи «Корчагінець» Всеукраїнського благодійного фонду «Пошук» (керівник – Володимир Остролуцький), які вирушили за подарунком до Дня міста аж в далеку доскіфську епоху – до самих кіммерійців! Втім, все по порядку.
– Про те, що наша група займається розшуком та перезахороненням наших солдатів, які загинули на фронтах Великої Вітчизняної, знає багато хто. Але той випадок ми, мабуть, не забудемо ніколи, - розповідає член спеціалізованої пошукової групи «Корчагінець» боярчанин Олег Остапенко. – Того дня ми вирушили на пошуки чергового солдата. Прибули на місце, визначили одну сторону, де стояли німці. Поряд знайшли дві гільзи – радянську та німецьку, почали визначати диспозицію радянських військ… Аж раптом апарат загудів якимось дивним звуком, сповіщаючи про дуже серйозний «кольоровий» метал. Почали дуже акуратно та обережно (а раптом – міна?!) копати. Десь на глибині двох штиків лопата вперлася в щось тверде. Глечик! Зверху провалений, поряд – кришечка. Засовуємо туди апарат – дзвенить! Що за чудасія? Глечик піском забитий, але всередині є щось, що відгукується на металошукач… Таких знахідок у нас ще не було. Тож починаємо обережно «пересипати» горщик. Дістали одне кільце, друге, на браслети схожі. Прикраси! А на самому споді лежали надзвичайно гострі (незважаючи на те, скільки часу в землі пролежали: ми ледь не порізали пальці!) «косметичні» ножики і якісь пружини. Лише коли дістали їх з глечика, зрозуміли, що це – прикраси. Звісно ж, патиною покриті. Пальцями злегка потерли – а вони як зблиснуть! Невже золото?! Та один із нас швидко заспокоїв всю команду, яка ледь «золоту лихоманку» не вхопила: «Хлопці, а золото не може окислюватися…» Стало зрозуміло, що знайдені прикраси – бронзові.
![КІММЕРІЙСЬКИЙ ПОДАРУНОК ДО ДНЯ БОЯРКИ КІММЕРІЙСЬКИЙ ПОДАРУНОК ДО ДНЯ БОЯРКИ](/uploads/fotos/skarb.jpg)
Пан Олег жестом фокусника видобуває звідкись щось, у чистий рушник дбайливо загорнуте, та відкривати не поспішає.
– Приїхавши додому, «зайшли» в Інтернет, на один із сайтів, на якому «сидить» вся Європа і де можна опізнати практично все, що із землі добуто. «Виклали» фото знайдених прикрас і звернулися з проханням допомогти означити їх. Буквально в перший же день надходить відповідь від археологів: «Ваша знахідка датується приблизно ХІ–ХVІІІ століттям до н.е., відноситься до Кишеньковської або Комаровської культури. Але уважно дивіться на кришечку глечика: можливо, ваша знахідка належить і до більш давніх часів...»
Звісно, за одними лишень любительськими фото вік такої знахідки навряд чи можна визначити, але всі сходяться на тому, що їй – від трьох до чотирьох тисяч років. До того ж паралельно пошуківці почали отримувати пропозиції щодо продажу знайденого. Але Володимир Остролуцький та й інші хлопці були налаштовані рішуче: щойно знайшли скарб, вирішили на День міста передати його до Боярського краєзнавчого музею.
- Ми хочемо, щоб знайдене не зникло, не було поховано у чиїйсь приватній колекції, а стало надбанням нашої Боярки, і щоб наші діти та онуки могли бачити ці прикраси й цікавилися історією рідного краю. Тож на День народження нашого міста готуємо подарунок від земляків-кімерівців, які жили ще до скіфів. І яких, як вважається, в нашому регіоні взагалі не було. Але ж факти – річ вперта. Тож після передачі запросимо інститут археології і точно вкажемо місце знахідки. Хай досліджують! Хай розгадують ще одну загадку, підкинуту під наші лопати самою історією…
Радислав Кокодзей, фото автора